A kezét!
Nyújtsa a kezét!
- Azt mondtad, már nem fáj. - Csak ez a fűző. Szorít.
Nem nyúlós? Milyen ódivatú!
Tudod, a rendőr dokik nem értenek a divathoz.
- Mindegy, holnap lesz a nagy nap. - Miért, mi lesz holnap?
Holnap? Akkor szedik le a fűzőt.
Végre tudok majd vakarózni.
Kihajítom ezt a vacakot az ablakon.
Szabadság!
Midge, szerinted sok férfi hord fűzőt?
Több, mint hinnéd.
Személyes tapasztalatból tudod?
Ne már! Mi lesz holnapután?
- Ezt hogy érted? - Mit csinálsz majd?
- Miután kiléptél a rendőrségtől. - Úgy tűnik, nem örülsz neki.
A te életed. Viszont fiatal és remek ügyvéd voltál,
aki elhatározta, hogy rendőrfőnök lesz.
- Muszáj volt kilépnem. - Miért?
A tériszonyom miatt. Akrofóbia.
Éjszakánként felriadok, mert látom azt az embert lezuhanni a tetőről,
megpróbálom elkapni, és...
- Nem a te hibád volt. - Mindenkitől ezt hallom.
- Johnnie, az orvos elmagyarázta... - Tudom.
A tériszony miatt szédülés fog el.
- Miért pont így kellett kiderülnie! - Nincs mit tenni.
Ha nem hibázott senki, minek kilépni?
Vagyis költözzek íróasztal mögé? Legyek irodakukac?
- Az való neked. - És a tériszonyom?
Képzeld el, ahogy csücsülök a széken az íróasztalom mögött,
és egy ceruza leesik a földre, mire én lenyúlok, hogy felvegyem,
és kész, máris visszajött a tériszonyom!
Akkor most mihez kezdesz?
Egy ideig semmihez.
Független férfi vagyok, így szokták mondani.
Elég független.
- Utazz el valahová egy kicsit! - Felejteni?
Ne légy már olyan anyáskodó!
Nem fogok becsavarodni.
Voltak szédülési rohamaid a héten?
Éppen most tört rám egy.
Ez a zene... szerinted nem olyan...
Ez meg micsoda?
Melltartó.
Tudod, mi ez, hiszen nagy fiú vagy.
Ilyennel még nem volt dolgom.
Teljesen új modell, modern push-up.
Nincs váll- Vagy hátpántja,
de mindent tud, amit egy melltartótól elvárhatunk.
Úgy működik, mint egy függőhíd.
Valóban?
Egy repülőgépmérnök tervezte
a szabadidejében.
Ez a hobbija.
Ezermesterkedés.
Hogy állsz a szerelemmel?
Logikus következtetés.
- Minden rendben. - Sosem mész már férjhez?
Tudod, számomra egyetlen férfi létezik.
Rám gondolsz. Egyszer el is jegyeztük egymást.
- Három teljes hétig. - Régi, szép iskolaévek!
Te voltál az, aki felbontotta az eljegyzést.
Még szabad vagyok. Szabad Ferguson.
Emlékszel egy Gavin Elster nevű pasasra az iskolából?
- Furcsa egy név. - Szerinted emlékszem? Nem.
Ma felhívott ez a Gavin.
A háború alatt eltűnt, aztán hallottam, hogy a keleti partvidékre költözött.
Visszajött. Missioni számot adott meg.
- Az ócska környék, nem? - Lehet.
Talán csóró lett, és italra valót akar tőled.
Meghívom néhány italra, és elsírom neki a panaszaimat.
De nem ma este. Mit szólnál egy kis sörözéshez?
- Bocs, de dolgoznom kell. - Akkor hazamegyek.
Hogy értetted azt, hogy "nincs mit tenni"?
A tériszony ellen.
Az orvosom szerint csak egy újabb érzelmi sokkhatás segíthet,
de talán az sem.
Azért ne gurulj le megint egy tetőről, csak hogy kipróbáld!
Szerintem kimászom belőle.
- Hogyan? - Van egy tervem.
Apró lépésenként megszokhatnám a magasságot.
Lépésenként haladva. Megmutatom, mire gondolok.
- Ezzel kezdjük. - Ezzel?
Azt akarod, hogy a Golden Gate hídon kezdjem?
Figyelj! Tessék!
Ez az!
Most felnézek, most lenézek.
- Felnézek... Remek! - Ugratsz.
- Erre! - Pompás!
Megpróbáljuk. Tedd oda!
Íme az első lépés. Tessék!
Jó, most jöjjön a második lépés!
Íme a második lépés.
Ott is vagyunk. Felnézek, lenézek.
Veszek magamnak egy jó magas létrát.
- Csak nyugodtan! - Na, megy ez!
Semmi gond.
Gyerekjáték. Felnézek, lenézek.
Hogyan kerültél a hajóépítő üzletbe, Gavin?
Beleházasodtam.
- Érdekes szakma. - Őszintén szólva unalmasnak találom.
Nem a megélhetésért kell csinálnod.
Nem, de létezik felelősség is a világon.
A feleségem családtagjai nem élnek,
és az ő érdekeit is figyelnem kell.
A apja üzlettársa vezeti a vállalatot keleten, Baltimore-ban,
így én elhatároztam, hogy amíg szükség van rám, visszatérek ide.
- Mindig is szerettem itt lenni. - Mióta vagy itt?
- Közel egy éve. - És tetszik, mi?
San Francisco megváltozott.
Azok a dolgok, amik San Franciscót jelentették nekem, kezdenek eltűnni.
- Mint például ezek? - Szerettem volna itt élni akkoriban.
Színek, izgalom, hatalom, szabadság.
- Nem kéne leülnöd? - Jó így.
Sajnálattal értesültem arról az esetről az újságokból.
Kiléptél a rendőrségtől.
Valami maradandó sérülést szenvedtél?
Annyi az egész, hogy nem tudok meredek lépcsőkön felmenni.
Például abba a bárba a Mark hotel tetején,
de a városban akadnak földszinti bárok is.
Kérsz egy italt?
Nem, kicsit korán van még hozzá.
Azt hiszem, ezzel mindent elmondtam.
Nem nősültem meg, nem járok össze az iskolai haverokkal.
Visszavonult nyomozó vagyok, te meg hajóépítő.
Mit fogatsz a fejedben, Gavin?
Bár tudom, hogy kiléptél, Scottie, mégis azért hívtalak,
hogy megkérdezzem, elvállalnál-e egy nyomozást
szívességből.
Szeretném, ha követnéd a feleségemet. Nem, nem arról van szó.
- Boldog házasságban élünk. - Nos, akkor...
- Félek, hogy baja esik. - Ki bántaná?
Egy halott.
Hiszel abban, hogy valaki a múltból, egy halott
képes egy élő embert a hatalmába keríteni?
Nem.
Ha azt állítanám, hogy pontosan ez történt a feleségemmel, mit szólnál?
Azt, hogy vidd el őt a legközelebbi pszichiáterhez, pszichológushoz,
neurológushoz vagy egy egyszerű házi orvoshoz.
És magadat is nézesd meg!
Akkor nem tehetsz értem semmit. Sajnálom, hogy az idődet fecséreltem.
Kösz, hogy beugrottál.
- Nem akartalak megbántani. - Őrültségnek hangzik, tudom.
Még mindig az a kemény fejű srác vagy, mi?
Szerinted csak kitaláltam az egészet?
Nem. Nem menne.
Mikor a feleségem beszél hozzám,
hirtelen elakad a szava,
köd ereszkedik a szemére, üres lesz a tekintete.
Valahol máshol jár, messze tőlem, valakinél, akit nem ismerek.
Szólítom, de nem is hall engem.
Aztán egy sóhajjal visszatér.
Boldogan néz rám. Fogalma sincs, hogy elkalandozott.
Nem tudja, hova ment és mikor.
Milyen gyakran történik?
Az elmúlt hetekben egyre többször.
És csavarog, de isten tudja, merrefelé.
Egyszer követtem őt. Figyeltem, ahogy elmegy otthonról.
Nem ismertem rá. Még a járása is más volt.
Autóba szállt, és elment a Golden Gate Parkba.
Nyolc kilométerre innen.
Leült a tópartra, az oszlopokat bámulta a túloldalon,
tudod, azokat a díszeket.
Sokáig ült ott mozdulatlanul.
Nekem vissza kellett mennem az irodába.
Akkor este megkérdeztem tőle, mit csinált egész nap.
Azt mondta, elautózott a parkba, leült a tóparton, semmi mást.
Akkor?
A kocsi sebességmérője szerint 150 kilométert tett meg.
Hova ment?
Tudnom kell, hova jár, mit csinál,
mielőtt orvoshoz viszem.
- Beszéltél már szakemberrel? - Igen, de óvatosan.
Többet akarok tudni a gyógykezeltetése előtt.
Jó, elintézem neked, hogy egy magánnyomozó cég kövesse.
- Megbízhatsz bennük. - Én téged akarlak.
- Kívül esik a szakterületemen. - Barátra van szükségem,
olyasvalakire, akiben bízhatok. Félek.
Elvileg visszavonultam, nem akarok ilyesmibe keveredni.
Ma este operába megyünk,
és előtte Ernie-nél vacsorázunk.
Ott megnézheted őt.
Ernie-nél.
Ernie Étterme
Született: 1831. December 3. Meghalt: 1857. Március 5.
Elárulna nekem valamit?
Kit ábrázol az a festmény, amelyet a hölgy néz?
Carlottát. Szerepel a katalógusban.
- Carlotta portréja. - Megkaphatom?
Köszönöm.
Segíthetek?
Ön vezeti ezt a szállodát?
Ki vette ki a második emeleti sarokszobát?
Az a sarok.
Nem adhatunk ki ilyen jellegű információkat.
Ügyfeleinket megilleti a diszkréció.
Meg szerintem törvényellenes is lenne.
Persze nem hinném, hogy bármelyikük is bánná, ha...
Jézusom! Valami rosszat csinált?
Kérem, válaszoljon a kérdésre.
- Hihetetlen, hogy az a kislány bármit... - Hogy hívják?
Valdes. Miss Valdes. Spanyol, tudja.
- Carlotta Valdes? - Igen.
Aranyos név. Külföldi, de aranyos.
Mikor vette ki a szobát?
Két hete. Holnap esedékes a lakbér.
Szokott itt aludni?
Csak ücsörög odafent egy kicsit, hetente kétszer vagy háromszor.
Ha jól viselkednek, sosem kérdezősködöm.
- Az a helyzet... - Ne szóljon neki, hogy itt jártam!
Hiszen ma nem is volt itt.
Láttam belépni.
Nem volt itt.
Láttam volna, mert nem mozdultam el innen.
Olívaolajjal kenegettem a guminövényeim leveleit.
Tessék, láthatja. A kulcsa ott lóg.
Megtenné, hogy felmegy megnézni?
- A szobájába? - Igen.
Természetesen, ha kívánja.
- De butaságnak tűnik. - Köszönöm.
Nyomozó úr!
Feljönne megnézni?
- Eltűnt a kocsija. - Miféle kocsi?
Ismersz valakit, aki jártas San Francisco történelmében?
Ilyen köszönéstől olvadnak el a lányok!
Nem ám "Szia, gyönyörűen nézel ki!"
- Hanem egy "Ismersz valakit, aki?". - Kérsz egy italt?
- Kösz, nem. - Szóval kit javasolsz?
Te mindenkit ismersz.
- Saunders professzort a Berkeleyről. - Nem ilyen történelemre gondoltam.
Hanem apróságokra; emberekre, akikről senki sem hallott.
A régi San Francisco ódon, boldog és bohém korszakából?
Zaftos történetek: például ki kit lőtt le
az Embarcaderóban 1879 augusztusában.
- Ez kell. - Pop Leibel.
Övé az Argosy Könyvesbolt. Mit szeretnél tudni?
Ki kit lőtt le az Embarcaderóban 1879 augusztusában.
Már nem vagy nyomozó. Mi folyik itt?
- Jól ismered? - Kicsodát?
- Pop Leibelt. - Persze.
Menjünk! Be kell mutatnod neki. Fogd a kalapod!
Nem kell kalap.
Mi ez az egész?
Várj!
Argosy Könyvesbolt
Igen, emlékszem. Carlotta.
A szépséges Carlotta.
A szomorú Carlotta.
Mi köze a régi házhoz az Eddy és a Gaugh Street sarkán?
Az övé volt.
- Neki építették sok évvel ezelőtt. - Ki?
Ki is...
A névre nem emlékszem.
Egy gazdag, befolyásos férfi.
- Cigarettát? - Köszönöm, nem.
A történetben nincs semmi különös.
A lány felköltözik egy kisvárosból a déli városrészbe.
Egyesek szerint egy apró településről jött. Nagyon fiatal volt.
Egy kabaréban énekelt és táncolt, mikor az a férfi megpillantotta.
Magához vette, és felépítette neki...
azt a nagyházat a Western Additionben.
És volt egy gyerek. Igen, egy gyerek.
Nem tudom megmondani, pontosan mennyi idő telt el,
vagy hogy mennyire voltak boldogok,
de aztán... a férfi otthagyta őt.
A felesége nem szült neki utódokat,
így megtartotta a gyermeket, de a nőt elhagyta.
Akkoriban a férfiak megtehették ezt.
Övék volt a hatalom. Szabadok voltak.
Carlotta pedig búskomorrá vált,
egyedül élt a nagy házban, és magányosan járta az utcákat
egyre rongyosabb, foltozott, koszos ruhájában.
És bolond Carlotta lett belőle,
aki az utcán mindenkitől azt kérdezte:
"Hol van a gyermekem?"
"Látták a gyermekemet?"
- Szegény. - Aztán meghalt?
- Meghalt. - Hogyan?
Megölte magát.
Rengeteg ilyen történet létezik.
- Köszönjük. Sokat segített. - Szívesen.
Várj! Viszlát, Pop! Kösz szépen!
- Akkor most fizess! - Miért?
- Hogy idehoztalak. Gyerünk, mondd el! - Nincs mit elmondanom.
Mondd el, vagy megint fűzőt kapsz!
Hazaviszlek.
- Parancsolj. - Nem mondtál el semmit.
- Éppen eleget mondtam. - Ki az a pasas, és ki a feleség?
- Kiszállás! Dolgom van. - Tudom...
...az, aki telefonált. Elster. - Szállj már ki, kérlek!
A szépséges Carlotta visszatért a halálból,
és megszállta Elster feleségét.
Tényleg? Na ne!
Nem azt mondom, amit gondolok, hanem amit a férj hisz.
- És te mit gondolsz? - Nos, én...
- Csinos a kislány? - Carlotta?
Nem, Elster felesége.
Igen, tulajdonképpen...
Megyek, megnézem azt a portrét. Szia!
Viszlát!
Ismeretlen festő: Carlotta portréja
Szobrok, falikárpitok, bútorok és szobadíszek
Kiváló munkát végeztél. Érted a szakmádat.
Carlotta Valdesnek hívják. Nem mondtál el mindent.
- Nem tudhattam, hova vezet majd el. - De erről tudtál.
Észrevetted, hogyan hordja a haját?
És még valami...
Madeleine-nek, a feleségemnek megvan Carlotta több ékszere is.
Örökölte őket.
Sosem hordta azokat az ékszereket, túl régimódiak. Egészen mostanáig.
Most, mikor egyedül marad, előveszi és nézegeti őket.
Óvatos kíváncsisággal bánik velük.
Felveszi őket, és bámulja magát a tükörben.
Aztán átlép abba a másik világba, valaki mássá alakul.
Carlotta Valdes ki volt? A feleséged nagymamája?
A dédnagymamája. A gyerek, akit elragadtak tőle,
és akinek elvesztése Carlotta megháborodását és halálát okozta,
Madeleine nagymamája volt.
És a McKittrick Hotel a régi Valdes-ház.
Szerintem ez mindent megmagyaráz. Mindenkit megszállhat a múltja
ilyen családi háttérrel.
Ő sosem hallott Carlotta Valdesről.
Nem tud semmit a Mission Dolores-i sírról,
arról a régi házról az Eddy Streeten
vagy a festményről a múzeumban?
- Nem. - Mikor ezekre a helyekre megy...
Akkor ő nem a feleségem.
Honnan tudod, hogy nem hallott ezekről a dolgokról?
Az anyja mesélt nekem róluk a halála előtt.
A többire itt bukkantam rá.
- Az anyja miért nem mondta el neki? - Természetes félelemből.
Az nagyanyja megőrült, és saját kezével vetett véget életének.
Madeleine az ő vére.
Erre most szükségem van.
Isten hozta Presidióban!
Fort Point út
Hol van a gyermekem?
Minden rendben.
Visszahívlak.
Jól van?
Erre szüksége lesz.
Jobb, ha idejön a tűzhöz, itt melegebb.
Miért vagyok itt? Mi történt?
Beleesett a San Francisco-öbölbe.
Igyekeztem megszárítani a haját.
A ruhái a konyhában vannak, hamarosan megszáradnak.
Jöjjön ide a tűzhöz!
Ide. Adok párnákat.
Tessék.
Kér kávét?
Jót tenne. Vagy esetleg valami italt?
Beleestem az öbölbe, maga meg kihalászott?
Igen.
Köszönöm.
Nem emlékszik rá?
Nem, én csak...
Emlékszik, hol járt?
Persze, emlékszem.
De aztán szédülés fogott el, és elájultam.
Hol volt akkor?
Az Old Fort Pointnál.
Presidióban. Gyakran járok arra.
Miért? Miért megy oda?
Mert szeretem. Gyönyörű hely, főleg napnyugtakor.
- Köszönöm a tüzet. - Előtte hova ment?
- Mikor? - Úgy értem, ma délután.
- Mászkáltam. - Tudom, de előtte merre járt?
A belvárosban. Vásárolgattam.
Tessék, igyon egy kis kávét!
Talán még meleg.
- Nagyon egyenes kérdéseket tesz fel. - Nem akartam megbántani.
Nem bánt, csak nagyon célratörő.
Mit csinált Old Fort Pointban?
Kószáltam.
- Maga is szeret csavarogni? - Igen.
És azelőtt hol volt?
A képgalériánál, a Palace of the Legion of Honornál.
Gyönyörű hely, nem igaz?
Sosem mentem még be, de nagy szépnek tűnik odakintről.
Szerencse, hogy éppen arra járt. Köszönettel tartozom.
- Szörnyű kellemetlenséget okoztam. - Egyáltalán nem.
Amikor...
A hajtűim?
A tűk? Megvannak, hozom.
És a táskámat is kérem.
- Parancsoljon. - Köszönöm.
- Nem lett volna szabad idehoznia. - Nem tudtam, hol lakik.
Megnézhette volna a kocsimban. De biztosan nem tudta, melyik az.
Tudtam, melyik a maga autója. Odakint áll.
Viszont úgy gondoltam, nem akar olyan állapotban hazakerülni.
Igaza van. Örülök, hogy nem vitt haza.
Nem ismertem volna meg magát. Köszönöm.
De be sem mutatkoztunk egymásnak. Madeleine Elster vagyok.
- John Ferguson. - Erős név.
- A barátainak John vagy Jack? - Legtöbbször Johnnak hívnak.
A régi barátok Johnnak szólítanak, az ismerőseim pedig Scottie-nak.
- Én Mr. Fergusonnak hívom majd. - Jaj, az nem tetszene!
A ma délután után szerintem nyugodtan hívhatna Scottie-nak,
akár Johnnak is.
A John jobban tetszik.
Ezzel meg is volnánk. Mivel foglalkozik, John?
- Csavargok. - Az jó munka.
És egyedül él itt? Nem jó egyedül élni.
Van, aki kedveli.
Pedig rossz dolog.
Tudja, én férjnél vagyok.
Elárulna valami? Történt korábban is ilyen magával?
- Micsoda? - Hogy belepottyant az öbölbe.
Korábban sosem.
Kislány koromban beleestem tavakba csónakokból.
Egyszer beleestem egy folyóba is, mikor köveken ugráltam.
De a San Francisco-öbölbe még sosem.
- És maga? - Nekem is ez volt az első.
Tessék, még egy kis kávé.
- Mi történt? Még nem ért haza. - Nincs semmi baja.
- Itt van. Mindjárt hazaviszem. - Mi történt?
Beleugrott az öbölbe.
- Megsérült? - Nem, rendbe fog jönni.
De fogalma sincs, mi történt.
Madeleine 26 éves.
Carlotta Valdes is 26 évesen követett el öngyilkosságot.
Várj egy percet!
Na, szellem volt?
Jól mulattál?
Kapok valamit?
- Igen. Üdvözlöm! - Jó napot!
Aggódtam maga miatt tegnap este. Nem lett volna szabad úgy elrohannia.
Olyan ostobának éreztem magam!
Haza akartam vinni magát. Jól van?
Igen. Semmi utóhatás.
- Hideg volt a víz, ugye? - Az nem kifejezés.
Milyen szörnyű dolgot csináltam! Maga nagyon kedves volt.
Ez egy hivatalos köszönetnyilvánítás meg egy nagy bocsánatkérés.
- Nincs miért bocsánatot kérnie. - Dehogynem!
- Nagyon idegesíthettem magát. - Egyáltalán nem. Élveztem...
...hogy beszélgettünk.
Szívesem beszélgettem magával.
Megnézem a postámat.
- Kér egy csésze kávét? - Köszönöm, nem.
Nem tudtam feladni, mert nem ismertem a címét.
De emlékeztem a Coit Towerre. Ez vezetett el magához.
Ez az első alkalom, hogy örülök a Coit Towernek.
- Remélem nem kell sokáig várni. - Mire?
- Hogy ismét találkozzunk. - Megtörtént.
Viszlát!
- Hova megy? - Fogalmam sincs.
- Vásárolni? - Nem.
- Van úti célja? - Gondoltam, csavargok egyet.
Én is azt terveztem.
Persze, el is felejtettem! Ez a foglalkozása, ugye?
Kár lenne, ha mi ketten...
Külön csavarognánk?
Csavarogni csak egyedül lehet. Ketten mindig mennek valahova.
- Nem feltétlenül. - Nyitva felejtette az ajtót.
Máris jövök.
- Milyen idősek? - Kétezer évesek vagy még öregebbek.
- A legöregebb élőlények. - Igen.
- Még sosem járt itt? - Nem.
- Mire gondol most?
Mindazokra, akik megszülettek és meghaltak,
miközben a fák tovább éltek.
A tudományos nevük "sequoia sempervirens",
örökzöldek és örökéletűek.
- Nem tetszenek. - Miért?
Mert nekem meg kell halnom...
Ez a keresztmetszete az egyik öreg fának, amit kivágtak.
A fehér körök jelzik a fa vastagságát az egyes történelmi eseményekkor.
1215: aláírják a Magna Cartát, 1066: a hastingsi csata,
1492: Amerika felfedezése, 1776: Függetlenségi Nyilatkozat,
1930: a fa kivágása.
Én valahol itt születtem,
és itt haltam meg.
Számodra csak egy pillanat volt, észre sem vetted.
Hol van most?
- Itt magával. - Hol?
- Magas fák... - Járt már itt korábban?
- Igen. - Mikor?
Mikor született?
- Régen. - Mikor? Hol?
Mondja meg, Madeleine!
Hova megy, mi ragadja el?
Nem tudta, hol van, mikor belevetette magát az öbölbe.
Nem ugrottam, estem. Maga mondta.
- Miért ugrott be? - Nem tudom.
- Mi késztette az ugrásra? - Kérem, ne!
Kérem, ne faggasson!
Vigyen el innen!
Hazavigyem?
Valahova ki a fényre.
Ígérjen meg valamit! Ígérje meg, hogy nem kérdezősködik!
Miért futott?
Felelősséggel tartozom maga iránt. Egy kínai mondás szerint:
ha megmentetted valakinek az életét, örökre felelős leszel érte.
Tudnom kell.
Én olyan keveset tudok!
Olyan, mintha egy hosszú folyosón sétálnék végig,
a falakat tükrök borították valaha.
A tükör darabjai még ott csüngnek,
és mikor a folyosó végére érek,
minden sötét lesz.
És tudom, ha belépek a sötétségbe,
meghalok.
De még sosem jutottam el a végéig, előtte mindig visszafordultam.
- Kivéve egyszer. - Tegnap?
Fogalma sem volt arról, mi történt,
amíg magához nem tért nálam.
De a tükördarabok, azokra emlékszik?
- Homályosan. - Mit tud visszaidézni?
Van egy szoba...
egyedül ülök benne, mindig egymagam.
- És még? - Egy sír.
- Hol? - Nem tudom. Egy sírgödör.
A sírkő mellett állok, belebámulok a gödörbe.
- Az én sírom. - Honnan tudja?
- Tudom. - Lát nevet a sírkövön?
Nem. A sírkő új és üres. Várakozik.
Mi van még?
A következő rész szerintem egy álom.
Látok egy tornyot és egy harangot, kert is van hozzá.
Mintha Spanyolországban lenne, egy spanyol faluban.
Villanás, és vége.
- Arcképet? Lát egy arcképet is? - Nem.
Bárcsak rábukkannék a kulcsra, a kezdetekre, és összeállna a kép!
És akkor megmagyarázhatná?
Tudja, van rá magyarázat.
Ha őrült vagyok, akkor az éppen elég magyarázat, nem?
Nem vagyok őrült. Nem akarok meghalni!
Valaki belül azt mondja, hogy meg kell halnom.
- Scottie, ne engedj el! - Itt vagyok.
- Nem engedlek. - Annyira félek!
- Ne engedj el, maradj velem! - Örökké!
- Megkaptad az üzenetem? - Igen.
Hozok neked egy italt.
Mióta szokásod üzeneteket dugdosni férfiak ajtajai alá?
Amióta telefonon nem érem el őket.
Ahhoz képest, hogy nincs semmi dolgod, eléggé elfoglalt vagy.
- Hova járkálsz mostanában? - Csak mászkálok.
- Hol? - Mindenfelé.
Miért akartál oly elkeseredetten viszontlátni?
A levelemben csak annyit írtam: "Hol vagy?"
Ez nem túlságosan elkeseredett.
Mást is éreztem benne.
Azt hittem, ha megkínállak egy itallal és összedobok neked egy vacsorát,
elviszel majd moziba.
Tisztességes ajánlat.
Miről beszélgessünk vacsora alatt?
- Mindenféléről. - Hogy mivel foglalkozom?
Csak ha akarod. Nem fogunk olyasmiről beszélni, amiről nem akarsz.
Persze.
Mivel foglalkozol?
Csavargok.
Te mivel foglalkozol? Köszönöm, édesem.
Csodásan érzem magam.
Visszatértem első szerelmemhez, a festéshez.
Jól van. Megmondtam, hogy csak az idődet pocsékolod
az alsóneműk tervezésével.
Az csak a megélhetés miatt kell. De ez az, ami nagyon felizgat.
Mi ez? Csendélet?
Nem igazán.
- Meg akarod nézni? - Igen.
Tulajdonképpen azon gondolkodtam, hogy neked ajándékozom.
Ez nem vicces, Midge.
Johnnie, azt hittem...
Halasszuk el a mozit egy másik estére!
Jaj, Marjorie Wood, te bolond!
Idióta!
Hülye!
- Mi a baj? - Telefonálnom kellett volna, de...
- Veled akartam lenni. - Miért, mi történt?
Megint az az álom. Visszatért.
Mindjárt jobban leszel.
Hozok egy brandyt.
Idd meg, mintha orvosság lenne!
Jól van. Csak egy álom volt. Ébren vagy.
Minden rendben. El tudod mesélni?
A torony, a harang, és a régi, spanyol falu.
- Igen? - Most először mindent tisztán láttam.
Meséld el!
Egy falusi tér, zöld pázsit fákkal,
és egy régi, fehérre meszelt, spanyol templom egy kerengővel.
A pázsit túloldalán egy nagy, szürke faház állt
tornáccal, zsalugáterrel és erkéllyel.
Mellette egy istálló régi bérkocsikkal.
Folytasd!
A rét végénél egy kőházat láttam, a sarokban borsfát...
Meg egy fából épült szállót a régi, kaliforniai időkből?
És egy kocsmát? Sötét, alacsony hely függő olajlámpásokkal?
- Igen. - Ez mind létezik.
Nem álom.
Jártál már ott. Láttad.
- Nem, soha! - 160 kilométernyire, délre.
Van ott egy régi, spanyol település: San Juan Bautista.
Múzeummá alakították, és pont olyan, mint 100 évvel ezelőtt.
Emlékezz, édesem!
Emlékezz! Már jártál ott. Láttad.
Nem, sosem voltam ott. Mi ez az egész, Scottie?
Meséld tovább az álmodat! Mi rémített meg annyira?
Egyedül álltam a füvön, kerestem valamit.
Aztán elindultam a templom felé.
És körbevett a sötétség, teljesen egyedül maradtam.
Magába rántott a sötétség.
- Fel kellett ébrednem. - Rendbe fogsz jönni.
Adtál valamit, amin elindulhatok.
Elviszlek ahhoz a településhez, és majd eszedbe jut, mikor jártál ott.
Véget vet az álmodnak, szétzúzza. Megígérem.
Rendben?
Gyere, hazaviszlek.
Semmi bajom.
Gyere vissza dél körül!
San Juan Bautista 5 kilométer
Bérkocsi istálló
Hol vagy?
- Itt veled. - És ez a valóság!
Nem pusztán 100 évvel ezelőtti, tavalyi vagy fél éves emlék,
vagy akármikor is jártál erre.
Gondolkozz, mikor voltál itt!
Akkoriban nem állt itt ennyi kocsi.
Lovak voltak az istállóban,
egy barna, két fekete meg egy szürke.
Ez volt a kedvenc helyünk.
De nem engedték, hogy itt játszunk.
Teresa nővér mindig megszidott minket.
Ezt nézd!
Itt a szürke lovad.
Kicsit nehézkesen jár ki-be, de akkor is.
Látod, mindenre van válasz.
Próbáld meg!
Próbáld meg a kedvemért!
- Szeretlek, Madeleine! - Én is szeretlek téged.
- Túl késő... - Nem, együtt vagyunk.
Már késő. Valamit meg kell tennem.
Nem kell semmit megtenned.
Senki sem szállt meg téged. Velem biztonságban vagy.
Nem, már túl késő.
Nézd, ez így nem igazságos. Nem lett volna szabad így történnie.
Meg kellett történnie. Szeretjük egymást.
- Engedj! - Hallgass rám!
- Elhiszed, hogy szeretlek? - Igen.
Ha elveszítesz, tudd, hogy szerettelek, és tovább akartalak szeretni.
Nem veszítlek el.
- Engedj a templomba! Egyedül. - De miért?
Mr. Elster-tudván, hogy a felesége elmeállapota nem tökéletes -
óvintézkedéseket foganatosított
Mr. Ferguson megbízásával, amely az asszony védelmét célozta.
Mint hallhatták, Mr. Elster készen állt felesége gyógyintézetbe utalására,
ahol az asszony mentális egészségéről szakemberek gondoskodtak volna.
Mr. Ferguson korábban nyomozó volt,
vagyis helyes választásnak tűnt őrző-védő szolgáltatás ellátására.
Miképpen itt elhangzott, mégis szerencsétlen választás volt ez.
Ugyanakkor önök egyetértenek abban, hogy a férjet nem terheli felelősség.
Feleségének gyógykezelését illetően azért késlekedett,
mivel több információra volt szüksége az asszony viselkedéséről,
s eme adatokat Mr. Fergusontól várta.
Minden lehetséges óvintézkedést megtett a felesége védelmében,
és nem lehetett tudomása arról, hogy Mr. Ferguson tériszonyban szenved,
ami éppen a legrosszabb pillanatban teszi őt cselekvésképtelenné.
Ami Mr. Fergusont illeti,
hallhatták korábbi felettesét,
Hansen kapitány urat San Franciscóból,
aki beosztottja jelleméről és képességeiről roppant elismerően szólt.
Az a tény, hogy korábban hasonló körülmények között
Mr. Ferguson nem akadályozta meg egy munkatársának mélybe zuhanását,
Hansen kapitány szerint pusztán szerencsétlen balesetként értelmezendő.
Természetesen Mr. Fergusont elismerés illeti,
amiért megmentette az asszony életét,
aki egy korábbi elmezavar során bevetette magát az Öbölbe.
Kár, hogy bár Mr. Ferguson tisztában volt
mégsem tett meg mindent a második alkalommal.
Nem feladatunk ítélkezni Mr. Ferguson döntéshozatali képességének hiányáról.
Ő nem tett semmit. És a törvény...
...nem mond sokat a meg nem tett dolgokról.
Továbbá különös viselkedésének,
ami a lezuhanó test látványát követte,
szintén semmi köze eme ítélethez.
Mr. Ferguson nem maradt a helyszínen, hanem távozott onnan.
Állítása szerint emlékezetkiesésben szenvedett, és nem tudott semmiről,
míg a lakásán nem találta magát több órával később.
Ezt önök vagy elfogadják, vagy nem.
Vagy talán elhiszik, hogy Mr. Ferguson, ismét valakinek a halálát okozva,
képtelen volt szembesülni saját gyengesége tragikus következményével,
és elfutott.
Ennek semmi köze az önök ítéletéhez.
Ez csak őrá és a lelkiismeretére tartozik.
Kiindulva Madeleine Elster halála előtti elmeállapotából,
halálának módjáról,
illetve a boncolási jegyzőkönyvben szereplő ténymegállapításból,
nem lesz nehéz, uraim, meghozni ítéletüket.
Most visszavonulhatnak, ha kívánják.
- Már meg is hoztuk az ítéletet. - Köszönjük.
Az esküdtszék véleménye szerint
Madeleine Elster elmeháborodásában öngyilkosságot követett el.
Az ítéletet jegyzőkönyvbe vesszük. A tárgyalást berekesztem.
- Menjünk! - Nem baj, ha beszélek vele?
Nem, persze.
Sajnálom, ez durva volt.
Nincs joga így beszélni rólad.
Engem terhel a felelősség. Nem kellett volna belekeverni téged.
Nem kell semmit mondanod nekem.
Elmegyek innen. Nem maradhatok.
Lezárom a közös ügyeinket,
és messze utazom innen.
Talán Európába. Lehet, hogy sosem térek vissza.
Viszlát, Scottie!
Ha tehetek bármit is érted, mielőtt elmegyek...
Ők sosem érthetnék meg.
Te és én tudjuk, ki ölte meg Madeleine-t.
Menjünk innen!
Mozart.
Wolfgang Amadeus.
Sokat beszélgettem azzal a nővel, aki a zeneterápiát végzi.
Szerinte Mozart való neked.
Akár egy seprű a pókhálók ellen.
Legalábbis ezt mondta az a nő.
Csodálatos, mi mindenük van kazettán!
Tudnak zenét adni alkoholizmusra, melankóliára,
hipochondriára.
Vajon mi történne, ha véletlenül összekevernék a kórlapokat?
Egy csomó mindent hoztam, választhatsz.
Magától kikapcsol.
Próbáld meg! Próbáld meg, Johnnie!
Nem vagy egyedül. Itt a mami.
Lejárt? Jó.
Majd jövök megint.
Kikapcsoljam neked?
Nem is tudod, hogy itt vagyok, ugye?
Pedig itt vagyok.
Nővér, beszélhetnék a doktor úrral?
Doktor úr, Miss Wood keresi.
Fáradjon be!
Nos, Miss Wood?
Doktor úr, mennyi ideig tart kikerülnie ebből az állapotból?
Nehéz megmondani. Legalább 6 hónap, talán egy év.
- Tényleg tőle függ. - Nem hajlandó beszélni.
Akut melankóliában szenved,
ami kóros bűntudattal párosul.
Saját magát okolja a nő haláláért.
Keveset tudunk az előzményekről.
Egy részlettel szolgálhatok: szerelmes volt abba a nőbe.
Ez bizony súlyosbítja a helyzetet.
És ami annál is rosszabb: még mindig szerelmes belé.
Tudja, mi a véleményem, doktor úr? Hogy Mozart nem fog segíteni.
Egyirányú utca
- Honnan szerezte ezt az autót? - Parancsol?
Valakitől vettem, aki régebben itt lakott. Mr. Gavin Elstertől.
Ó, maga ismerte őt? Meg a feleségét?
Szegénykém! Nem ismertem. Tényleg igaz, hogy...?
Bocsánat.
Jó estét!
Adjon egy whiskyt szódával!
Tessék.
Feltehetnék pár kérdést?
- Ki maga? - John Ferguson.
- Valami közvélemény-kutatás? - Dehogy!
- Csak egy-két dolog... - Itt lakik?
- Éppen láttam, ahogy belép. - Gondoltam. Fel akar csípni.
Van bőr a képén! Egészen a lakásomig követni engem!
- Tűnjön el! - Kérem, csak beszélni akarok magával!
- Mindjárt sikoltok. - Nem bántom magát.
Kérem. Hadd beszéljek magával!
- Miről? - Magáról.
- Miért? - Mert emlékeztet valakire.
Ilyet már hallottam. Emlékeztetem valakire, akit szeretett,
de ő elhagyta magát egy másik pasiért,
és maga azóta is őt keresi.
Majd megpillantott engem, és valami beugrott.
- Majdnem eltalálta. - Ez nem fog bejönni. Jobb, ha lelép.
Kérem, engedjen be!
Nyitva hagyhatja az ajtót. Csak beszélgetni akarok. Kérem!
Figyelmeztetem, szörnyű hangosan tudok sikoltani.
Nem lesz rá szükség.
Nem néz ki Hasfelmetsző Jacknek. Mit szeretne tudni?
- A nevét. - Judy Barton.
- Mivel foglalkozik? - A Magnin áruházban dolgozom.
Hogyhogy itt lakik?
- Az embernek laknia kell valahol. - De nem régóta, ugye?
- Úgy három éve. - És azelőtt?
Kansasban laktam, Salinában.
Mi ez az egész? Mit akar?
- Tudni, hogy ki maga. - Már elmondtam.
Judy Bartonnak hívnak, Salinából származom.
A Magninban dolgozom, és itt lakom.
Be is kell bizonyítanom?
Rendben, uram. Tessék a kansasi jogosítványom.
Judy Barton, Z296794. Kansas, Salina, Maple sugárút 425.
Látja ezen a másikon a lakcímet? Ez az a hely.
Egy kaliforniai jogosítvány, kelt 1954. Május 25.
Kívánja ellenőrizni az ujjlenyomatomat is? Elégedett?
Akár elégedett, akár nem, most elhúzhatja a csíkot.
Hú, ez most betett magának, mi?
Tényleg úgy nézek ki, mint ő?
Ugye meghalt?
Sajnálom. Bocs, hogy kiabáltam.
Én vagyok az anyámmal.
Ő meg az apám.
Meghalt. Az anyám újra férjhez ment.
De nem csíptem a tagot, és dobbantottam a napfényes Kaliforniába.
Három éve vagyok itt.
Tényleg.
Velem vacsorázna?
Miért?
Úgy érzem, tartozom magának ennyivel.
- Nem tartozik semmivel. - Azért mégis eljönne?
- Vacsora és még mi? - Csak vacsora.
- Mert hasonlítok rá? - Mert szeretnék magával vacsorázni.
Randiztam már máskor is.
Ami azt illeti, már fel is csíptek.
- Rendben. - Hozom az autómat. Fél óra.
Hagyhatna időt az átöltözésre.
Egy óra?
Kedves Scottie...
Hát rám találtál.
Ez az a pillanat, amitől rettegtem, és amit vártam.
Azon gondolkodtam, mit mondok majd, mit teszek, mikor újra látlak.
Annyira akartam ismét találkozni veled,
de most elmegyek, te pedig felhagyhatsz a kereséssel.
Azt akarom, hogy megnyugodj, mert nincs miért okolnod magad.
Én eszköz voltam, te meg az áldozat,
Gavin Elster tervéhez kellettünk, hogy megölje a feleségét.
Engem választott a szerepre, mert úgy néztem ki, mint a felesége.
Nem volt kockázatos, mivel az asszony vidéken lakott, ritkán jött a városba.
Gavin téged akart tanúnak az öngyilkossághoz.
A Carlotta-történet részben igaz, részben kitalált,
és azért kellett, hogy Madeleine öngyilkossága mellett tanúskodj.
Gavin tudott a betegségedről, hogy sosem lennél képes feljutni a toronyba.
Tökéletesen megtervezett mindent. Nem ejtett hibát.
Én hibáztam: szerelmes lettem.
Ez nem szerepelt a tervben.
Még mindig szeretlek, és azt akarom, hogy te is szeress.
Ha lenne bátorságom, tovább hazudnék remélve, hogy belém szeretsz újra.
Mert erre vágyom.
Felejtsd el a másikat! Felejts el a múltat!
Nem tudom, elég bátor vagyok-e hozzá.
Majd én.
- Parancsoljon. - Ismét köszönöm.
- Jó éjt! - Láthatom holnap?
- Holnap este? - Nem, holnap reggelre gondoltam.
- De mennem kell dolgozni. - Ne menjen!
Miből éljek? A texasi olajkútjaimból?
Hadd viseljem én a gondját, Judy!
Köszönöm szépen, nem kérek belőle.
- Félreérti... - Tökéletesen értem.
17 éves korom óta értem.
- És mi a következő lépés? - Nem.
Nem? Hát akkor mi?
Mi csak...
sokat találkozgathatnánk.
Miért?
Mert őrá emlékeztetem magát?
Nem túl hízelgő.
Semmi más?
- Semmi. - Ez sem túl hízelgő.
Csak szeretnék minél több időt magával tölteni, Judy.
Nos, talán...
Reggel felhívhatom az áruházat, és...
kimenthetem magam.
Az tetszik.
- Azt? Rendben. - Nagyon szép.
Gyönyörű.
Rendben. Ezt elvisszük, aztán megveszünk azokat a ruhákat.
- Komoly? - A Ransohoffsban. A legjobb helyen.
- Mennyi lesz? - 50 cent.
- Nem muszáj. - Akarom.
- Nem, egyáltalán nem ilyen. - Szürkét mondott, uram.
Közönséges, egyszerű, szürke kosztüm kell.
- De nekem tetszik. - Nem, ez nem jó.
Úgy látszik, az úr pontosan tudja, mit akar.
Jól van, megtaláljuk.
- Mit csinál? - Ruhát próbálok venni magának.
De nekem tetszett a második.
- És ez is. Gyönyörű! - Egyik sem megfelelő.
Tudom, melyik ruhára gondol. Régebbi modell.
Talán még akad belőle.
Köszönöm.
Azt a ruhát keresi, amit ő hordott. Azt akarja, hogy ugyanúgy öltözzek.
Azt akarom, hogy szép legyen. Tudom, mi állna jól magának.
Nem csinálom ezt!
Nem lehet ez ekkora gond magának.
Nem kell ruha. El akarok menni.
- Tegye meg értem! - Parancsoljanak.
- Igen, ez az! - Sejtettem.
- Nem tetszik. - Megvesszük. A méret megfelelő?
Apróbb igazításra szükség lehet, de a hölgy mérete.
Rendben. Mindjárt felpróbálhatja.
- Mennyi időt vesz igénybe az igazítás? - Nos...
- Ma estére meglesz? - Ha tényleg sürgős.
Az. Szeretnénk még egy estélyi ruhát,
rövidet, feketét, hosszú ujjakkal, négyszögletes dekoltázzsal.
Uram, maga aztán tudja, mit akar! Megnézem, mivel szolgálhatunk.
Igen, ez az. Barnában is van?
- Igen. - Remek.
Igya ezt meg, mintha orvosság lenne!
Miért csinálja ezt? Mi értelme?
Fogalmam sincs.
Nem tudom. Azt hiszem, semmi értelme.
Bárcsak békén hagyna! El akarok menni.
Megteheti. Tudja.
Maga nem engedne.
És nem is akarok elmenni.
Egy éve nem voltam olyan boldog, mint az elmúlt néhány napban.
Tudom. Tudom, mert...
Őrá emlékeztetem magát.
Ráadásul nem is eléggé.
Judy, maga is számít.
Van valami magában, ami...
- Meg sem akar érinteni. - Dehogynem.
Engem nem szerethetne?
Csak engem, amilyen vagyok.
Mikor megismerkedtünk, szép volt minden, jól éreztük magunkat.
Aztán maga elkezdett a ruhákkal törődni.
Hordom azokat az istenverte ruhákat, ha maga hajlandó...
...szeretni engem.
- A hajszín! - Jaj, ne!
Kérem, ez nem okozhat gondot magának.
Ha hagyom magam átalakítani, az segít?
Megteszem, amit akar.
- Szeretni fog engem? - Igen.
Rendben, akkor megcsinálom. Nem törődöm saját magammal.
Jöjjön, üljön le a tűz mellé!
Több órát vesz igénybe.
Az ifjú hölgy szerint majd inkább otthon találkozzanak.
Nem, mondja meg neki, hogy a szállodában várom meg.
Biztosan eltalálják a hajszínt?
- Igen, nem lehet eltéveszteni. - És a többi...
- Tudjuk, mit akar. - Köszönöm.
Nos?
Hátra kell fésülni, és hátul feltűzni. Megmondtam nekik.
Kipróbáltuk, de nem állt jól.
Kérem, Judy!
- Hova menjünk vacsorázni? - Ahova szeretnél.
- Ernie-hez? - Valamiért odavagy Ernie étterméért.
Elvégre a törzshelyünk.
Szia, kedvesem! Tetszem?
- Ennyi telik tőled? - Gyere ide!
Nem, mert összekócolsz.
Pont ezt akartam. Gyere ide!
Túl késő. Már kifestettem magam.
Hirtelen megjött az étvágyam.
- Inkább máshova mennél? - Nem, Ernie jó lesz.
Én majd...
Én majd egy olyan hatalmas, finom sült húst kérek.
Lássuk csak! Előételnek talán...
Segítenél, édesem?
Majd én.
- Ez meg hogyan működik? - Nem látod?
- Tessék. - Köszönöm.
Mindjárt készen vagyok. Már csak a rúzsomat kell megkeresnem.
Hova is tettem? Egy perccel ezelőtt még megvolt.
Talán ide?
Megvan.
Kész vagyok.
De előbb összekócolsz egy picit?
Az enyém vagy, ugye?
Mit szólnál hozzá, ha a várostól távolabb vacsoráznánk?
- Végigautózhatnánk a félszigeten. - Ahogy akarod.
Szörnyen messzire megyünk.
Jólesik az autókázás.
- Nagyon éhes vagy? - Nem, semmi gond.
Hova mész?
Van egy utolsó feladatom.
És aztán lerázom a múltat.
- Miért jöttünk ide? - Megmondtam.
Még egyszer vissza kell térnem a múltba.
Utoljára.
Miért? Miért itt?
Madeleine itt halt meg, Judy.
- Nem akarok menni. Inkább... - Szükségem van rád.
Miért?
Legyél Madeleine egy kicsit!
És a végén mindketten szabadok leszünk.
- Félek. - Mondanom kell valamit Madeleine-ről.
Ott.
Ott álltunk, és utoljára csókoltam meg őt.
Azt mondta: "Ha elveszítesz,"
"tudd, hogy még szeretni akartalak!"
Erre én azt mondtam: "Nem veszítlek el."
Mégis így történt.
Aztán megfordult,
és beszaladt a templomba.
Követtem, de már túl későn.
Nem akarok bemenni oda.
Túl késő volt.
Nem láttam sehol.
Lépéseket hallottam a lépcső felől.
Szaladt felfelé, a toronyba.
Itt.
Rohant felfelé a lépcsőkön.
A csapóajtón át, a templomtoronyba.
Próbáltam követni őt, de képtelen voltam felmenni a tetőre.
Próbáltam, de nem ment.
Nem mindig adatik meg egy újabb lehetőség. Le akarom zárni a múltat.
Te vagy a második lehetőségem, Judy.
- Te vagy a második lehetőségem! - Vigyél el innen!
Most pont úgy nézel ki, mint Madeleine.
Menj fel a lépcsőn! Menj fel a lépcsőn!
Menj fel a lépcsőn, Judy!
Én majd követlek.
Idáig tudtam feljönni, de te tovább mentél.
Emlékszel?
A nyaklánc, Madeleine.
Az árult el. Emlékeztem a nyakláncra.
- Engedj! - Felmegyünk a toronyba.
Képtelen vagy rá. Félsz.
Meglátjuk. Ez a második lehetőségem.
Tudtad, hogy nem tudlak majd követni.
Ki várt fent? Elster és a felesége?
- Igen. - És ő halt meg.
A valódi feleség, és nem te.
Te csak másolat voltál, utánzat.
- Még élt? - Halott volt. Eltörte a nyakát.
Elster biztosra ment, mi?
Mikor felértél, ő kilökte a feleségét. Te sikítottál. Miért?
Meg akartam állítani. Ezért szaladtam fel.
Miért sikítottál? Addig csodásan alakítottad a szereped.
Remekül adtad el a feleséget.
Átváltoztatott téged, ugye? Akárcsak én.
De ő jobban csinálta. Nemcsak a ruhák meg a haj,
hanem az egész külső, a beszédmodor és azok a tettetett elrévülések.
Ugye, beugrottál az öbölbe? Biztosan kiváló úszó vagy.
- Nem? - De!
És mit csinált még? Betanított? Próbált veled?
Megmondta, mit tegyél, mit mondjál?
Kiváló tanítvány voltál?
De miért engem választottatok? Miért?
A baleseted miatt.
A balesetem miatt! Eszköz voltam.
Odarendelt tanú. Én...
Sikerült.
Mit akarsz tenni?
Felmegyünk, megnézzük a helyszínt.
Gyere, Judy!
Itt történt.
Ti ketten elbújtatok ott hátul, aztán visszasurrantatok a városba.
Így volt?
És a barátnője lettél, ugye?
Mi történt?
Otthagyott?
A felesége pénzével, szabadon, hatalommal a kezében
szépen kidobott téged. Milyen kár!
Tudta, hogy biztonságban van, mert te úgysem beszélhetsz.
- Adott azért valamit? - Egy kis pénzt.
És a nyakláncot. Carlotta nyakláncát.
Ez volt a hiba, Judy.
Nem lett volna szabad megtartanod egy gyilkosság emlékét.
Nem kellett volna ennyire romantikusnak lenned.
Annyira szerettelek, Madeleine!
Mikor rám találtál, semmi sem fenyegetett.
Megláttalak, és képtelen voltam elszaladni, annyira szerettelek.
Vállaltam a veszélyt, és hagytam, hogy átváltoztass, mert szerettelek.
Scottie, kérlek! Szeretsz. Vigyázol rám.
- Kérlek! - Túl késő. Őt már nem lehet visszahozni.
Kérlek!
Jaj, ne!
Hangokat hallottam.
Isten irgalmazzon!